‎Era ora 5:00.
‎Dormeam.
‎Mi-a vibrat telefonul, ‎primisem un mesaj pe Facebook.
‎Am ridicat telefonul și am citit: „Salut!
‎A mai apărut un film pe internet
‎și cred că o să vrei să-l vezi.
‎Cred că e Luka ăla pe care-l căutați.”
‎Asta m-a făcut curios.
‎Mi-am spus: „Grozav, ‎încă un film cu pisici omorâte.”
‎S-a deschis un browser.
‎Era un videoclip și l-am rulat.
‎În filmele anterioare, ‎pe pat erau pisici.
‎În acest film, era o persoană.
‎ATENȚIE: IMAGINI FOARTE EXPLICITE!
‎Mi-am spus: „Ce naiba?”
‎Mă trezisem complet, ‎inima îmi sărea din piept.
‎Am sărit numaidecât din pat...
‎m-am repezit la computer ‎și l-am pornit.
‎„Haide odată, computerule!”
‎INIȚIALIZARE ÎNCHEIATĂ...
‎Așa, am văzut imaginile ‎pe întregul monitor.
‎Dumnezeule!
‎Tocmai mă trezisem...
‎când John Green a trimis ‎un link pe Facebook.
‎UITAȚI-VĂ LA ASTA
‎Mi-am spus...
‎DEANNA THOMPSON ‎PSEUDONIM „BAUDI MOOVAN”
‎„Ce dracu' se întâmplă?”
‎Nu știam ce să... Eu...
‎Nici nu știu ce să spun.
‎Le-am spus că o să se ajungă aici.
‎Și nu ne-au crezut.
‎Acum ne uitam la om mort.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt polițist de peste 23 de ani ‎și văd așa ceva pentru prima oară.
‎O poveste cu surprize la tot pasul.
‎Un funcționar a găsit o labă de picior ‎în coletul însângerat.
‎Au spus că părea o scenă ‎desprinsă dintr-un horror.
‎E cineva care poate executa ‎un plan foarte bine gândit.
‎Parcă ar fi un film ‎cu un criminal în serie.
‎Era cineva însetat ‎de forma asta ciudată de notorietate.
‎Și chiar posta lucruri pe internet.
‎Ce ați văzut în acel filmuleț?
‎Conține scene de nedescris.
‎Nu prea are prieteni. ‎Cel puțin, nu au apărut mulți.
‎...inamicul public numărul unu.
‎Cât de greu va fi de găsit?
‎Cât de periculos e? ‎Cât de precauți trebuie să fie oamenii?
‎E neîntrecut la deghizat.
‎Ar putea fi deghizat în femeie.
‎Interpolul a emis un mandat de arestare ‎pentru omor calificat.
‎Au apărut acuzații
‎că poliția a ignorat dovezile online ‎despre o minte perversă.
‎Chiar a postat niște filme groaznice...
‎în care se pare ‎că torturează și omoară pisici.
‎Filmul se numea ‎„1 dement, 1 șpiț de gheață”.
‎La început, se vede un tip legat de pat.
‎Iar apoi...
‎persoana... suspectul...
‎îl pipăie și, știți...
‎îl mângâie pe față puțin.
‎Apoi camera este luată de suspect.
‎Vedem fața victimei.
‎După aceea, se schimbă unghiul.
‎Suspectul se apropie.
‎Are ceva în mână...
‎un fel de pumnal ca un șpiț de gheață.
‎Începe să înjunghie și nu se mai oprește.
‎O ține tot așa.
‎Cam după opt minute, ‎opt minute și zece secunde,
‎în cadru apare un cățel.
‎E un cățel cu alb și negru.
‎Și e foarte trist...
‎Începi să te întrebi
‎ce fel de om ar face așa ceva ‎unui alt om...
‎Și...
‎E greu de privit.
‎Și...
‎Restul videoclipului este greu de descris.
‎Te bântuie.
‎E PREA MULT.
‎ÎNCERC SĂ PLEC DE LA COMPUTER
‎M-am uitat până la capăt de mai multe ori,
‎probabil de vreo 20 de ori,
‎dar de fiecare dată, ‎nu știu de ce, dar mintea mea...
‎refuză să creadă că e adevărat.
‎Am făcut ce făceam de regulă.
‎Am analizat filmul crimei, ‎căutând informații
‎care să ne confirme că era Luka.
‎SINCER, NU MĂ POT UITA!
‎TREBUIE, CA SĂ VERIFICI!
‎O SĂ MĂ UIT ‎DUPĂ CE SE CULCĂ COPIII
‎Întâi de toate, e în stilul lui Luka.
‎Suspectul îl mângâie, ‎e aproape tandru cu el.
‎Ca în filmele cu pisicuțe.
‎Asta făcea Luka. ‎Era tandru cu victimele lui.
‎Melodia din fundal...
‎E cântecul „True Faith”.
‎CUNOAȘTEȚI CÂNTECUL?
‎Luka mai folosise acel cântec
‎în fotomontaje pe care le postase ‎pe YouTube.
‎AȘA E ‎ȘI MIE MI-A PLĂCUT CÂNTECUL ĂSTA...
‎Sigur, ne durea ‎faptul că tocmai omorâse un om...
‎dar de ce câinele?
‎Ce era cu el?
‎Fiindcă nu l-am prins ‎după filmele cu pisicuțele ucise,
‎ne-am gândit ‎că ne transmitea un mesaj cu câinele.
‎„Am scăpat neprins, iar acum fac asta. ‎Am trecut la oameni.
‎Câinele ăsta e aici ‎pentru a marca trecutul meu.”
‎Și un mesaj către noi.
‎„Hai sictir!”
‎După toate astea...
‎știam că era Luka.
‎Nici nu trebuia să văd omul. ‎Știam că era Luka.
‎Problema noastră era că nu puteam dovedi ‎adresa la care se petrecuse asta.
‎Știam că fusese la Toronto ‎pentru filmele cu pisicuțe omorâte.
‎Dar nu știam dacă era acolo acum ‎și dacă filmase acolo.
‎Nu aveam jurisdicție.
‎Din perspectiva poliției, a autorităților, ‎asta era o trăsnaie pe internet!
‎Singurul nostru om de contact ‎era detectivul de la poliția din Toronto.
‎L-am contactat.
‎„Tocmai am descoperit un nou film.
‎Se vede un cadavru.
‎Suntem aproape siguri că autorul crimei ‎este Luka. Vă rog să investigați.”
‎VĂ TRIMIT ASTA:
‎Eram încrezător că avea să acționeze.
‎POLIȚIA DIN TORONTO
‎Făcusem tot ce depinsese de mine.
‎Curând, avea să apară știrea ‎că se găsise un cadavru.
‎Setasem o alertă pe Google.
‎Așteptam cu sufletul la gură.
‎Așteptam un semnal...
‎pe radar.
‎A trecut o zi. Niciun răspuns.
‎Așteptam doar, gândindu-ne...
‎„Nu s-a spus nimic la știri.” ‎„Vreo veste?”
‎„De ce n-au găsit cadavrul?”
‎Nu știam ce avea să facă mai departe.
‎Parcă aveam în mâini ‎o bombă cu ceas pe care voiam s-o oprim.
‎Muream de frică. ‎„Oare mă va ataca pe mine? Mă știe.
‎Știe unde lucrez.”
‎A fost cumplit.
‎Am început să mă gândesc
‎că poate crima nu fusese filmată ‎la Toronto.
‎Filmul putea să fi fost făcut oriunde.
‎Apoi mi-am amintit...
‎filmul făcut cu trei luni ‎înainte de comiterea crimei.
‎Lui Luka îi plac filmele cu el.
‎E foarte narcisist.
‎Foarte vanitos.
‎Și a trebuit să vizionăm acele filme,
‎deși erau insuportabile.
‎Dar am făcut-o, ‎în caz că includeau o poză nouă.
‎Deanna m-a contactat să-mi spună: ‎„Am găsit un nou film cu Luka pe YouTube.
‎Uită-te!”
‎Pe la jumătate, am remarcat o poză ‎pe care n-o mai văzusem.
‎Și am întrebat-o: ‎„Te referi la poza cu el
‎în fața treptelor de piatră?” „Da.”
‎Erau câteva lucruri importante ‎în poza asta.
‎Unu: copacii.
‎Încă înmugureau,
‎deci probabil că era primăvară.
‎Așa am știut că era recentă.
‎Al doilea detaliu important: ‎semaforul pentru pietoni.
‎Era neobișnuit. ‎Diferit de cel de la Toronto.
‎Aici era negru.
‎La Toronto, sunt galbene.
‎Acesta era pătrat.
‎SEMAFOR CANADIAN PIETONI
‎PIETONI DIN MONTREAL
‎Și iată!
‎Imediat mi s-a ridicat părul pe ceafă.
‎Doamne, s-o fi dus la Montreal!
‎Am deschis Google Maps
‎și am început ‎să luăm străzile la pas, digital.
‎Efectiv, am deschis Street View ‎și am luat-o pas cu pas pe stradă.
‎Eu, pe o stradă, ea, pe alta.
‎Eu pe strada asta, ea, pe alta.
‎Eu, pe strada asta, ea, pe alta.
‎Și, deodată...
‎mi-am spus: „Futu-i!
‎Iată treptele, chiar acolo!”
‎Locul era Universitatea McGill ‎din Montreal.
‎Stabiliserăm că era la Montreal.
‎Acum trebuia să-l căutăm acolo, ‎într-un loc nou pentru noi.
‎O provincie complet diferită.
‎Jurisdicția, poliția, totul era diferit.
‎Avea să dureze și mai mult
‎până deveneam credibili ‎pentru poliția locală,
‎fiindcă eram ‎doar niște internauți maniaci.
‎Suntem în spatele blocului nostru ‎de pe Decarie, la nr. 5720.
‎Era marți dimineață. Am coborât.
‎Până să scot gunoiul,
‎cred că se făcuse 9:00, poate 9:30.
‎MIKE NADEAU ‎RESPONSABIL CU CURĂȚENIA
‎Când scoteam gunoiul, ‎am remarcat o valiză.
‎Mi s-a părut suspectă ‎pentru că avea lacăt.
‎De ce să fie încuiată o valiză veche?
‎Cine ar arunca așa ceva la gunoi?
‎Atunci am văzut viermii ‎ieșind prin partea de sus.
‎M-am gândit că o fi murit ‎câinele sau pisica cuiva
‎și n-a știut ce să facă cu animalul.
‎Dar am fost curios, așa că am deschis-o.
‎Era ora 10:15...
‎când s-a sunat la Urgențe.
‎DET. SGT CLAUDETTE HAMLIN ‎POLIȚIA MONTREAL - OMUCIDERI
‎În prima zi, când am primit telefonul,
‎am crezut că avea să fie ‎o anchetă de scurtă durată.
‎Dar n-a fost chiar așa.
‎S-a găsit o valiză gri...
‎pe strada Decarie la numărul 5720.
‎Când am ajuns acolo, ‎perimetrul fusese deja izolat.
‎Valiza respectivă fusese lăsată ‎pe o alee din spatele clădirii.
‎Întâi de toate, mirosul era îngrozitor.
‎Erau o mulțime de muște și de viermi.
‎Am ridicat repede cortul...
‎ca să o putem deschide.
‎Legistul a deschis apoi valiza.
‎Întâi am văzut că victima era ‎de sex masculin, din rasa albă.
‎Îi fuseseră retezate brațele, ‎picioarele și capul.
‎Fusese împuns de multe ori ‎în regiunea abdominală.
‎Și...
‎în acel moment, m-am întrebat ‎ce fel de om putea face așa ceva.
‎Cineva trebuie să fi anunțat presa, ‎pentru că a sosit foarte repede.
‎Deci, în sfârșit, un semnal.
‎Mai întâi am văzut cortul poliției.
‎Am deschis linkul...
‎și scria...
‎„Tors găsit într-o valiză la Montreal”.
‎Dumnezeule!
‎CE NEBUNIE.
‎Era un lacăt mic, pe care l-am tăiat. ‎Am deschis și am găsit un tors.
‎Mi-am spus: „La naiba, l-au găsit!”
‎PE MĂ-TA, LUKA.
‎Toți cei din grup urmăream evenimentele ‎cu gândul:
‎„Futu-i! E de-adevăratelea!”
‎Nu mai era un joc online.
‎Asta era lumea reală.
‎Identitatea nu e confirmată, ‎dar de un lucru suntem siguri.
‎Este un bărbat de rasă albă.
‎- DE CE N-AU ASCULTAT? ‎- NOI LE-AM SPUS.
‎Am vrut să anunțăm poliția ‎înainte să fi găsit cadavrul.
‎CE MĂ OFTIC!
‎Și, ce să vezi, s-a întâmplat asta.
‎A fost exact cum am spus noi. ‎A făcut-o.
‎Evident, am contactat ‎poliția din Montreal.
‎Aveam o mulțime de informații...
‎dar nu ne răspundeau deloc.
‎La un moment dat, pe Twitter...
‎m-am cam luat de ei, eram furioasă.
‎VREȚI SĂ NE ASCULTAȚI?!?
‎„Unii oameni ar putea fi în pericol, ‎iar voi mă ignorați.
‎INCREDIBIL
‎Am multe informații pentru voi.”
‎SUNT FOARTE FURIOASĂ
‎M-am burzuluit la ei, ‎dar nu mi-a răspuns nimeni.
‎Poate că erau ocupați cu ancheta
‎și nu aveau timp ‎pentru niște internauți obsedați.
‎Nu avem nicio credibilitate.
‎ÎMI VINE SĂ URLU DE FURIE!!!!
‎FRUSTRATĂ, TRISTĂ, FURIOASĂ, ÎNFRICOȘATĂ.
‎În spatele valizei ‎erau mulți saci cu gunoi.
‎În total, 32 de saci.
‎Dar am remarcat o substanță roșie-maronie
‎care se prelingea de sub ele.
‎M-am gândit că era sânge.
‎Am început să examinăm sacii pe rând.
‎Am găsit o sticlă de vin.
‎Un afiș șifonat.
‎Un tricou galben.
‎Am găsit în sac un cățel mort.
‎Un cățel alb cu negru.
‎În fine, am găsit ceva ‎în unul dintre saci.
‎Pături pătate cu sânge.
‎O dovadă crucială.
‎Am găsit hârtii.
‎Un permis de conducere din Ontario.
‎O chitanță de la o farmacie.
‎Iar pe ambele era același nume...
‎Luka Rocco Magnotta.
‎Habar n-aveam cine era respectivul.
‎Nu mai auzisem de el.
‎Dar aveam o adresă pe chitanță.
‎Strada Decarie, nr. 5720, ‎apartamentul 208.
‎Am tras concluzia că ce găsisem în saci,
‎conținutul valizei, ‎provenea din apartamentul 208
‎și că probabil cel ucis ‎era Luka Rocco Magnotta.
‎Am trimis un polițist.
‎Să inspecteze, nu să percheziționeze,
‎doar să inspecteze apartamentul.
‎Dar nu era nimic. Era curățenie.
‎Mobilier simplu.
‎Pe masă era...
‎o sticlă de suc de lămâie.
‎Un pat cu cearșaf maro.
‎Dar polițistul bănuia ceva,
‎pentru că a spus că mirosea a chimicale.
‎Dar nu era nimeni în apartament, ‎așa că a fost încuiat la loc...
‎pentru că aveam nevoie de mandat ‎pentru a-l percheziționa.
‎DET. SGT. ANTONIO PARADISO ‎POLIȚIA MONTREAL - OMUCIDERI
‎Șefii m-au anunțat ‎că se găsise un tors într-o valiză
‎și că eram chemat ‎la clădirea de pe Decarie.
‎Am vorbit cu administratorul, să verific ‎că erau camere de supraveghere.
‎Mi-a confirmat că erau două în interior.
‎Una dintre ele era la intrarea în clădire, ‎vedeai cine intră și cine iese.
‎Cealaltă, la subsol, ‎unde se depozitau deșeurile.
‎Cum omul de serviciu a spus ‎că valiza era pe alee
‎înainte să fi scos pubelele, ‎am știut că era un punct bun de plecare.
‎Așa că am examinat imaginile
‎din acel interval de timp, ‎în căutarea celui care a scos valiza.
‎Am văzut un ins în dimineața ‎zilei de 25 mai pe la 2:47...
‎punând lucruri în pubelă și plecând.
‎Un tânăr spre 30 de ani...
‎cu un tricou galben.
‎Partea ciudată la acest ins
‎a fost că era foarte devreme, ‎după ora 2:00,
‎când lumea doarme.
‎De regulă, îmi închipui ‎că, dacă ieși cu gunoiul,
‎duci un sac și gata.
‎Dar insul acela a tot făcut-o.
‎De data asta e 4:02, ‎a coborât de cel puțin 20 de ori.
‎Continuam să examinăm gunoiul.
‎Am găsit o șurubelniță ‎vopsită cu un pigment metalic,
‎ca să pară... poate un șpiț de gheață.
‎Am găsit un cuțit...
‎pe care erau bucăți de piele și sânge.
‎Am găsit un ferăstrău...
‎iar, în final, am găsit fragmente umane.
‎Am găsit picioarele și brațele.
‎Dar era ceva foarte ciudat.
‎Nu am găsit mâinile, ‎labele picioarelor și capul.
‎Acelea lipseau.
‎Ne întrebam cu toții ce avea să urmeze.
‎Bună seara! Începem cu o știre sinistră ‎din capitală,
‎unde poliția investighează ‎două colete misterioase
‎trimise pe adresa Partidului Conservator.
‎Un funcționar a găsit o labă de picior ‎în coletul însângerat.
‎Simțeam că mă lua cu amețeală ‎când mă gândeam ce se petrecea.
‎Laba stângă era învelită ‎într-o coală roz.
‎Iar când au îndepărtat hârtia, ‎au găsit un bilețel.
‎De fapt, o poezie.
‎„Trandafirii-s roșii.
‎Violetele, albastre.
‎O să le trebuiască...
‎amprenta dentară ‎ca să te identifice. Jigodie.”
‎În prezent, criminaliști experimentați ‎lucrează la caz.
‎Atât vă pot spune în acest moment.
‎FUTU-I.
‎Practic, premierul Canadei ‎e destinatarul labei de om.
‎GATA, VREAU O BERE
‎E groasă.
‎CHIAR SE ÎNTÂMPLĂ? AIUREZ, NU?
‎Este sfidarea supremă.
‎„Hai sictir!
‎Vreau atenție. O să se dea la știri.”
‎E ACUM PE BBC NEWS
‎Potrivit poliției, colete ‎cu alte membre ale victimei
‎ar putea să fi fost trimise ‎la alte sedii din țară.
‎Acum va avea parte ‎de atenția întregii lumi.
‎Îți vine să...
‎Ești...
‎Așa eram pe atunci, ‎în starea asta, cum vorbesc acum.
‎Eram varză.
‎Cred că oricine ar fi fost la fel.
‎Nu cred că e cineva în lumea asta ‎pregătit psihic pentru așa ceva.
‎Te străduiești să împiedici o nenorocire, ‎iar apoi ea are loc.
‎Și te întrebi: „Oare am forțat nota?”
‎Sau: „Oare n-am făcut destul?”
‎„Ai făcut destul. ‎Dar nu cumva a fost prea mult?
‎Nu cumva l-ai întărâtat ‎și i-ai acordat atenția dorită
‎și apoi a fost ca un drog? ‎Nu-i mai era de ajuns.
‎Voia mai multă atenție?”
‎Îți faci tot felul de reproșuri.
‎Ți-e silă, ți se strânge stomacul ‎și vomiți, nu mănânci.
‎PA, VĂ LAS UN TIMP.
‎Vreau să stau în pat cu cățeii ‎și să mă uit la prostii la TV.
‎NU... TU EȘTI ȘEFA.
‎Trebuia să iau distanță.
‎DECONECTARE
‎După ce am auzit
‎că o labă stângă a ajuns la Ottawa, ‎la sediul conservatorilor,
‎am fost trimis ‎la un oficiu poștal de aici, din Montreal,
‎la zece minute de blocul de pe Decarie.
‎Pe colet era un cod de bare
‎și am putut identifica oficiul poștal
‎de unde fusese expediat.
‎Aici este.
‎Aceasta este farmacia,
‎iar înăuntru se află oficiul poștal.
‎L-am rugat pe administrator ‎să-mi arate imaginile de supraveghere
‎din jurul orei ‎la care a fost trimis pachetul.
‎Și le-a rulat înainte și înapoi.
‎Apoi i-am spus: „Acolo!”
‎Vedem un individ...
‎Stă la coadă, iar în mâini are un colet.
‎M-am uitat la partenerul meu,
‎el, la mine, și am știut amândoi
‎că era același individ...
‎cu cel din subsolul de pe Decarie.
‎Sută la sută.
‎Atunci am știut ‎că el era suspectul nostru.
‎Acum trebuia să îl identificăm.
‎Am întrebat dacă era exista vreun act ‎certificând expedierea coletului.
‎Mandatul poștal pentru tranzacția aceasta ‎fusese semnat de un anume Rocco.
‎Administratorul mi-a mai spus ‎că fuseseră două colete. Nu unul.
‎M-am mirat.
‎Nu mai văzusem așa ceva.
‎Credeam că asta se întâmplă doar în filme.
‎E grotesc, bizar, ‎o poveste cu surprize la tot pasul.
‎După ce Partidul Conservator a primit ‎un picior de om,
‎astăzi am aflat ‎că liberalii au primit o mână.
‎JUSTIN TRUDEAU ‎PARLAMENTAR LIBERAL
‎Mă îngrijorează că cineva a decis ‎să trimită unui partid politic
‎acel fragment de corp.
‎Cine știe unde au fost trimise celelalte?
‎Când mi s-a spus că avem un suspect ‎pe nume Luka Rocco Magnotta...
‎și că acesta nu era victima...
‎am fost înmărmurită.
‎Dar, din păcate, tot nu aveam ‎destule probe pentru a anunța publicul.
‎Tot trebuia să aflăm ‎cum și-a cunoscut dl Magnotta victima.
‎Cum l-a convins să se ducă la el acasă?
‎Toate acele informații...
‎ne-ar fi dublat dovezile.
‎Am auzit un bubuit asurzitor în ușă.
‎Cineva bătea cu putere în ușa din față ‎și cea laterală.
‎Parcă voiau să intre cu forța.
‎Am luat telefonul.
‎Voiam să sun la Urgențe.
‎Și am văzut pe fereastră ‎lumini de girofar.
‎M-am dus pe brânci până la fereastră
‎și am tras un pic în jos, să văd, ‎fiindcă era încuiată.
‎Și am văzut un polițist la ușă.
‎Tremuram. Era târziu, iar când poliția ‎îți vine acasă noaptea, nu-i a bună.
‎Am deschis ușa din față ‎și am văzut strada.
‎Era plină de mașini de poliție.
‎La ușă erau doi polițiști.
‎Am spus: „Intrați!”
‎Unul dintre ei...
‎s-a uitat și a spus...
‎„E mult mai scund decât credeam.”
‎M-a întrebat dacă sunt mama lui Luka. ‎I-am spus că da.
‎Am zis: „Ce-a pățit fiul meu?”
‎El, de colo: „Nimic. Îl căutăm.”
‎Am întrebat dacă avea legătură ‎cu filmele cu pisici.
‎El a zis: „Fiul dvs. e aici?”
‎Am zis că nu. „De ce îl căutați?”
‎Nu mi-au răspuns.
‎Au plecat și gata.
‎M-a sunat detectivul ‎de la poliția din Toronto.
‎Fusese în concediu și nu știuse,
‎iar când s-a întors, ‎i-au spus ce se aflase
‎și cum poliția din Montreal îl căuta ‎pe Luka Magnotta.
‎Un om pe care îl căutasem săptămânal ‎de doi ani încoace.
‎Iar acum, un detectiv îl numea ‎într-o crimă.
‎Era ireal.
‎INCREDIBIL!!!
‎TREBUIE SĂ NE ADUNĂM PROBELE ‎ÎN FORMAT .DOC!
‎UNDE NAIBA E BAUDI?
‎În acel moment, ‎nu știam cine era victima,
‎dar m-au chemat ‎la postul mobil de comandă.
‎Am intrat...
‎și patru persoane mă priveau, ‎iar cineva a spus: „Claudette, ia loc!”
‎Aflaseră dintr-un e-mail ‎că circula un filmuleț
‎care devenea viral pe net.
‎Am rulat clipul.
‎Asistam la asasinarea unui om.
‎Un anchetator de omucideri ‎intră pe fir după comiterea crimei.
‎Dar, de data asta, ‎asistam la fapta propriu-zisă.
‎Era de parcă mă aflam ‎în spatele asasinului,
‎urmărindu-l cum comite fapta.
‎PAUZĂ
‎Am oprit filmul.
‎Am spus: „Nu se poate.
‎Ce văd eu e imposibil.”
‎Ei nu au avut aceeași reacție, ‎pentru că eu căutasem în gunoi.
‎Primul lucru care m-a frapat: afișul.
‎Afișul acela l-am văzut la gunoi.
‎Dar nu mi s-a părut relevant.
‎Eram complet ireal.
‎Dar am știut un lucru.
‎Totul s-a întâmplat în apartamentul 208.
‎Apoi am văzut un ins într-o cadă de baie,
‎cu apa curgând,
‎jucându-se cu capul.
‎Învârtea capul pur și simplu.
‎Atunci am văzut pentru prima oară... ‎chipul victimei.
‎A fost pentru prima oară ‎când am dat un chip torsului.
‎Era un bărbat asiatic, tânăr, ‎de vreo 30 și ceva de ani.
‎Mai apoi, am văzut ‎un cățel cu alb și negru...
‎și pe individ cu un cuțit în mână.
‎În acel moment, ‎a trebuit să mă opresc. Am ieșit.
‎Era absurd.
‎Când m-am întors...
‎am văzut...
‎Trebuie să mă opresc.
‎Acum că știam cum arăta suspectul,
‎am examinat mai multe imagini...
‎din clădirea de pe Decarie.
‎M-am uitat la zilele ‎dinaintea găsirii torsului.
‎La un moment dat, am văzut...
‎doi tineri spre 30 de ani ‎intrând în clădire.
‎Unul era suspectul ‎pe care îl văzuserăm la poștă.
‎Celălalt nu părea să fi fost alb.
‎Avea pielea ceva mai închisă,
‎poate era asiatic sau latinoamerican.
‎Am consultat ‎registrul cu persoane dispărute.
‎Și am dat de un nume, Jun Lin.
‎Jun Lin mi-a fost bun prieten.
‎Era duminică seara.
‎Luam masa când am primit un telefon ‎de la fostul iubit al lui Jun Lin...
‎care mă întreba dacă-l văzusem...
‎în ultimele zile. I-am zis că nu.
‎Nu mai știa nimic despre Jun Lin ‎de vreo 60 de ore.
‎Asta era foarte straniu, ‎pentru că era genul de om...
‎care ne suna dacă se ducea altundeva.
‎Jun Lin era destul de timid.
‎Nu era gay pe față.
‎De aceea venise în Canada,
‎pentru că era un loc ‎cu vederi mai liberale, mai tolerant.
‎Aceasta este...
‎clădirea unde a locuit Jun Lin.
‎Când am ajuns aici, ușa era încuiată,
‎așa că a trebuit să chem administratorul,
‎să îi cer voie să intru în apartament.
‎M-am dus la bucătărie. ‎Era o tigaie cu ulei în ea.
‎Iar alături, pregătite, niște ouă.
‎Pisica...
‎ieșea târându-se din dormitor,
‎cu burta atingând podeaua.
‎Arăta de parcă nu mâncase ‎de câteva zile.
‎Pentru Jun, pisica era ca propriul copil.
‎N-ar fi lăsat-o nemâncată două zile.
‎Am sunat numaidecât la poliție.
‎Mi-au spus să nu plec de acolo, ‎că voiau să discutăm.
‎Atunci...
‎am început să simt...
‎că se întâmplase ceva.
‎Era pe la patru dimineața
‎și am vrut să mă duc ‎la locuința lui Jun Lin...
‎și să iau niște obiecte ‎pentru a compara ADN-ul.
‎Am luat o periuță de dinți ‎și o sticlă de apă.
‎Poliția nu mi-a spus nimic despre caz.
‎Dar circula un zvon.
‎Se vorbea despre un film înfiorător ‎cu o crimă, postat online.
‎Auzisem că victima era un asiatic.
‎FILM CRIMĂ ASIATIC
‎Am găsit un film numit...
‎„1 dement, 1 șpiț de gheață”.
‎Nu m-am uitat la tot filmul.
‎Dar am aruncat o privire.
‎La final, am văzut un cadru.
‎Un individ cu un cap retezat.
‎În acel moment, ‎l-am identificat pe Jun Lin.
‎Trecuseră 24 de ore ‎de la găsirea cadavrului...
‎iar eu încă îmi mai plângeam de milă...
‎uitându-mă la televizor.
‎Victima...
‎avea 33 de ani, pe nume Jun Lin, ‎student la Universitatea Concordia.
‎Apoi a apărut știrea despre Jun Lin.
‎A fost greu să îndepărtăm înregistrarea.
‎Un videoclip cumplit.
‎Nu este un film.
‎Acum ne concentrăm ‎pe găsirea suspectului.
‎Avem nevoie de sprijinul publicului.
‎Mi-am spus: ‎„Polițiștii încă îl caută pe Luka.
‎Trebuie să mă mobilizez, ‎să revin la echipa mea online.”
‎Aveam să-l prind.
‎M-AM ÎNTORS: M-AM LUAT CU ALTELE.
‎BINE AI REVENIT
‎Voiam să aflu ‎ultimele mișcări ale lui Luka...
‎înainte de crimă.
‎Apoi m-am gândit la...
‎cățel.
‎Trebuie să își fi procurat cățelul ‎de undeva.
‎Mulți folosesc Craigslist ‎pentru câini gratis.
‎Am căutat în lung și-n lat,
‎citind fiecare postare care menționa
‎„căței gratis” sau „vreau un cățel”.
‎Și am găsit o postare...
‎CAUT UN CÂINE
‎...scrisă cu patru zile înaintea crimei.
‎„Salut, am spațiu limitat acasă.
‎Caut orice fel de câine.
‎Am experiență cu câinii. ‎Familia mea a avut un pet shop.”
‎Un om normal n-ar bănui nimic, ‎dar eu mi-am amintit...
‎că unul din conturile false...
‎pe numele Vladamir Romanov, ‎postase pe un site cu un an în urmă.
‎Postarea spunea: ‎„Familia mea a avut un pet shop.”
‎Și am început să...
‎Mi-au trecut prin minte ‎tot felul de gânduri.
‎Postarea a fost făcută ‎cu patru zile înaintea crimei.
‎Era stilul lui Luka.
‎După ce am identificat cățelul,
‎am vrut să vedem ‎cum a luat Luka legătura cu victima.
‎Am rămas pe Craigslist, ‎pentru că avusese succes acolo.
‎BĂRBAT PENTRU BĂRBAT
‎BĂRBAT DISPUS SĂ SUGĂ SULĂ ‎GAY - SEX ORAL
‎Erau tone.
‎Luka are un stil anume. ‎Întotdeauna scrie ceva...
‎apoi apasă bara spațiu, apoi virgulă, ‎urmată de un spațiu.
‎TU , VEZI
‎În plus, scrie greșit „probabil” ‎de fiecare dată.
‎Spune lucruri ca „ce bun ești”.
‎Sau „tip sexy”.
‎Erau mai multe, dar de genul ăsta.
‎Deci era ușor să îl recunoști pe Luka.
‎PORNOGRAFIA NU AJUNGE
‎VREAU SĂ GĂTESC ‎CAUT UN TĂTIC
‎Următorul.
‎Apoi, deodată...
‎CAUT DISTRACȚIE
‎...spațiu, virgulă, spațiu.
‎35 , BINE
‎Postarea era datată 24 mai,
‎iar crima avusese loc pe 25.
‎În ea scria...
‎„Caut un tip sexy.”
‎Bun: „tip sexy”, tipic lui Luka.
‎„Nu fac sex oral.
‎Trimite-mi poza.
‎Trimite-mi fața. Corpul.”
‎Și, în final: „O să fac un film.”
‎E PENTRU DISTRACȚIE
‎Era Luka.
‎Lucrurile începeau să se lege.
‎Jun Lin și Luka Rocco Magnotta sosesc ‎împreună la apartamentul de pe Decarie.
‎Intră amândoi ‎și par foarte fericiți împreună.
‎Dar, mai târziu, ‎o singură persoană iese din clădire.
‎Are tricoul galben ‎purtat mai devreme de Jun Lin.
‎Analiza toxicologică a indicat ‎că dl Lin avea Oxazepam în sânge.
‎Oxazepam e un sedativ.
‎Același sedativ a fost găsit ‎și în sticla de vin.
‎Sper ca dl Lin să fi fost inconștient
‎înainte ca dl Magnotta să-i taie beregata.
‎Îl vedem pe Luka Magnotta întorcându-se.
‎Se privește în oglindă.
‎Pare să nu aibă nicio grijă.
‎Are o sacoșă în mână.
‎Probabil își cumpărase mănuși de cauciuc
‎și alte materiale, ‎pentru a curăța locul crimei.
‎Când am obținut mandatul ‎pentru apartamentul 208...
‎ne-am pus echipamentul alb de protecție,
‎cunoscut și drept „costume de iepuraș”.
‎Am intrat.
‎Am mirosit două lucruri.
‎Un produs de curățenie și sânge.
‎E greu de descris mirosul de sânge,
‎dar, dacă lăsați niște carne tocată
‎pe blat, în bucătărie, ‎vreme de șase, șapte ore...
‎Și în apartament ‎categoric mirosea a sânge.
‎Am acoperit ferestrele, ‎deci era beznă înăuntru.
‎Apoi, biologul a aplicat luminol.
‎E un lichid special
‎care reacționează puternic ‎la contactul cu sângele.
‎În special în jurul patului, ‎salteaua și peretele,
‎locul acela arăta de parcă...
‎intrai într-o discotecă.
‎Era beznă, ‎iar totul strălucea de la luminol.
‎Deci era clar ‎că crima avusese loc pe pat.
‎Iar apoi, corpul a fost dus în baie.
‎Și se vede clar ‎că torsul a fost sprijinit de ușă.
‎Mi se părea incredibil.
‎Încă o dată, ‎aveam senzația că eram martoră la crimă.
‎Simțeam asta. Simțeam crima.
‎Simțeam ce se petrecuse în apartament.
‎Auzeam muzica. Miroseam sângele.
‎Apoi m-am gândit la cântec.
‎Luka lasă firimituri în urmă,
‎iar un exemplu era cântecul din videoclip.
‎Unul dintre marile filme ‎din toate timpurile este ‎American Psycho.
‎În deschiderea lui se aude ‎New Order cu „True Faith”.
‎DUPĂ ROMANUL LUI BRET EASTON ELLIS
‎Personajul lui Christian Bale e vanitos. ‎E îmbrăcat perfect întotdeauna.
‎E preocupat de propria persoană, ‎de cum se prezintă.
‎Era important, ‎pentru că Luka era obsedat de cum arăta.
‎Îi plăcea să se prezinte ‎într-un anume fel.
‎Credem că începuse să se identifice ‎cu personajul lui Christian Bale.
‎Voia să aibă succes și bani.
‎Ești o jigodie urâtă!
‎PENTRU A TE IDENTIFICA. JIGODIE.
‎Dar era și un ucigaș în serie.
‎Te voi ucide ‎și mă voi juca cu sângele tău.
‎Ucigașii în serie nu omoară ‎o singură dată.
‎Ucid o serie de oameni.
‎Voia s-o facă din nou.
‎Era o debara.
‎Spre surprinderea mea, ‎pe perete scria ceva.
‎„Dacă nu-ți place reflexia, ‎nu te uita în oglindă. Nu-mi pasă.”
‎Habar n-am de ce scria asta acolo.
‎Mă simțeam ca într-un horror.
‎Dar o parte a acelui mesaj m-a îngrozit...
‎„Nu-mi pasă.”
‎Dacă acestui individ nu-i păsa...
‎oare avea s-o facă din nou?
‎Aveam de-a face cu un ucigaș în serie?
‎Avea să ucidă din nou?
‎Pentru că nu-i păsa.
‎Mi-e greu să exprim în cuvinte ‎cât de îngroziți eram.
‎Stăteam și ne gândeam unde naiba era.
‎Pe 29 mai la 10:15,
‎cineva a raportat un miros puternic
‎pe aleea din spatele blocului 5720 ‎de pe bd. Decarie, în Montreal.
‎Apoi a găsit un tors într-o valiză.
‎În aceeași zi la 18:00,
‎Partidul Conservator a primit un colet...
‎Televizorul era pornit și...
‎În colet a fost găsit o labă de om...
‎Se relata despre... ‎o crimă de la Montreal.
‎Și era necontenit.
‎De câte ori mă uitam, vedeam „crimă”.
‎Apoi am aflat de existența unui clip ‎de pe internet, cu o posibilă omucidere.
‎La ora 21:00...
‎Apoi au anunțat ‎că suspectul era un bărbat de 29 de ani.
‎Și...
‎au arătat poza și numele lui.
‎Suspectul de 29 de ani se numește ‎Rocco Luka Magnotta.
‎Aveți poza suspectului și numele.
‎E suspectul de 29 de ani ‎pe care îl căutăm...
‎Luka Magnotta.
‎Căutat...
‎pentru crimă.
‎M-a cuprins disperarea.
‎Simțeam că-mi fuge pământul ‎de sub picioare.
‎E un mandat național.
‎Căutăm suspectul,
‎iar dacă cineva are informații,
‎e rugat să sune la Urgențe. ‎E o prioritate.
‎I-AU DAT NUMELE, LA NAIBA!
‎APROAPE CĂ-MI VINE SĂ PLÂNG...
‎A fost un sentiment ciudat, să-l văd ‎pe șeful poliției din Montreal că spune
‎„Luka Rocco Magnotta”.
‎Așteptasem asta de ceva timp.
‎Pe undeva, asta ne-a validat munca,
‎dar ne-a și ofticat,
‎pentru că mi-am spus: ‎„Dacă ne ascultau cu trei luni în urmă,
‎poate că Jun Lin n-ar fi mort acum.”
‎În sfârșit, ne-a contactat ‎poliția din Montreal.
‎să se înscrie în grupul de pe Facebook ‎cu informații despre Luka,
‎unde adunam toate dovezile.
‎SUNT DE LA POLIȚIA DIN MONTREAL
‎- SPERĂM SĂ PUTEM AJUTA. ‎- BUN VENIT.
‎Toți cei din grupul nostru...
‎dădeam din cap, gândindu-ne ‎că habar n-aveau ce-i aștepta.
‎Aveau să repete greșeala noastră, ‎subestimându-l.
‎Știam că Luka era expert în furișat.
‎A fugit din Toronto la Montreal ‎după filmele cu pisicuțe.
‎Tocmai ucisese un om.
‎Era limpede că avea să plece undeva, ‎dar nu știam unde anume.
‎Așa mi-a venit ideea.
‎În filmul cu crima, ‎vedem afișul filmului ‎Casablanca.
‎Cineva din grup ne-a întrebat ‎dacă am văzut scena de la început.
‎I-am zis că nu. „Uitați-vă!”
‎M-am gândit ‎că Luka ne mai dădea astfel un indiciu.
‎Ne anunța ce avea să facă mai departe.
‎Apoi am văzut finalul filmului.
‎Amândoi știm că locul tău e lângă Victor. ‎Tu îl ajuți să meargă mai departe.
‎Dacă avionul pleacă ‎și nu ești cu el, vei regreta.
‎Poate nu azi sau mâine, ‎dar curând și pentru restul vieții.
‎Și noi?
‎Noi rămânem cu Parisul.
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu